Nem a gyengéknek való
Epstein, Dutroux, Teichtmeister - nevek, amelyek a gyermekek ellen elkövetett legszörnyűbb bűnöket jelképezik.
Valóban csak egyéni elkövetők voltak - vagy vannak globális pedofil bűnszövetkezetek, amelyek még mindig aktívak?
Milyen szerepet játszik az igazságszolgáltatás?
Igazak-e a számtalan tanú állításai, miszerint a bírák, ügyészek és nyomozók nemcsak eltussolják ezeket a
bűncselekményeket, hanem maguk is részt vesznek bennük?
A Kla.TV ijesztő tényeket tár fel.
USA, Németország, Ausztria, Hollandia, Belgium, Franciaország, Svájc:
Az igazságszolgáltatás összefonódása a súlyos gyermekbántalmazási és gyilkossági ügyekben hét országban.
Bevezetés: : Mindenkinek írásban adom át. A legrosszabb, legperverzebb gyermekbántalmazás, amit életemben
valaha láttam és hallottam leírni, maguk az áldozatok által,
a legrosszabb, legperverzebb elkövetők maguk az ügyészek és a bírák voltak.
Ezt komolyan mondom. A legperverzebb elkövetők, akiket életemben láttam, ügyészek és bírák voltak.
És senki sem lép fel ezek ellen az emberek ellen.
És fogalma sincs, mi történik, ha egy bejelentő beszél.
És különösen a rituális bántalmazás áldozatai, a kisgyermekek, csecsemők és csecsemők esetében a
gyermekeket gyakran elkábítják, mielőtt megölik őket.
Évek óta mondom, hogy megalapozott a gyanúm, hogy szervezett bűnözés van az igazságszolgáltatáson belül.
És ezért mondom, mindenkinek írásban adom, hogy a legrosszabb bűnösök az igazságszolgáltatásban vannak.
És ha valami történne velem, akkor tanúvallomásként, eskü alatt tett tanúvallomásként vehetik azt, amit mondtam.
Dorothea Thul elkötelezettsége és nyilatkozata súlyos következményekkel járt:
Orvostársa, Dr. Jette Limberg-Diers segélykiáltást tett közzé, amelyben azt írta, hogy a gyermekorvost bántalmazták
és megverték, és hogy pszichiátriai osztályra szállították.
Vezetői engedélyét bevonták, házát pedig jelzáloggal terhelték, ami a ház kényszerértékesítéséhez vezetett.
Büntetőjogi vádat emeltek ellene, mert az interneten sértegetett embereket.
Telegram-csatornája szerint 2021-ben kilenc hónap próbaidőre ítélték, három év próbaidővel.
Dr. Dorothea Thul összeesett a tárgyalóteremben.
2023 áprilisában előzetes letartóztatásba helyezték gyűlöletkeltés miatt.
Azóta eltűnt a színről, és senki sem tudja, hol van, vagy hogy mi van vele.
Miért történik ilyen erőteljes fellépés Dr. Thul ellen?
Lehet, hogy ez összefüggésben van azzal a kijelentésével, hogy a legrosszabb elkövetők maguk is az igazságszolgáltatásban vannak?
Vannak-e arra utaló jelek, hogy az igazságszolgáltatás részt vesz a pedokriminális hálózatokban?
A Kla.TV utánajárt ezeknek a kérdéseknek, és ijesztő mélységeket fedezett fel.
A szervezett, szexualizált és rituális erőszak túlélői és tanúi nagy számban vallották, hogy magas rangú bírák, ügyészek, ügyvédek
és rendőrök is részt vesznek ezekben a bűncselekményekben.
Néhányan közülük maguk is elkövetők, mások fedezik a pedokriminális hálózatokat, védik az
elkövetőket, és üldözik a tanúkat és az aktivistákat.
Hallgasson meg néhány példát az alábbiakban.
1. USA...
Az amerikai igazságszolgáltatás részvétele az Epstein-botrányban Jeffrey Epstein amerikai pénzember és
szexuális bűnöző mintegy 20 éven keresztül kiskorúakkal folytatott szexkereskedelmi hálózatot.
Az áldozatok már 1996-ban történt szexkereskedelemről és szexuális támadásokról számoltak be.
A becslések szerint összesen legalább 100 áldozat volt.
A be nem jelentett esetek száma azonban minden bizonnyal többszöröse.
Maria Farmer, Epstein egyik áldozata, akit arra kényszerítettek, hogy egy vendégház recepcióján dolgozzon, ahol Epstein
akkoriban lakott, a következőket figyelte meg egy év alatt:
Naponta 5-10 lányt hoztak Epsteinbe, ami nagyon szörnyű volt a gyerekek számára.
Arról beszélt, hogy összesen több ezer lány érkezett Epstein birtokára.
Csak Floridában 500 lányt, akikkel Maria Farmer kapcsolatba akart lépni, hogy
tanúskodjanak Epstein ellen, már nem lehetett megtalálni.
Nem érti, mi történt a lányokkal.
Erős a gyanúja, hogy életüket vesztették.
Virginia Roberts Guiffre, Epstein másik áldozata, akit évekig fogva tartott, azt mondta:
Lányok százait láttam már átmenni Jeffrey lengőajtón, az ő állandóan forgó ajtaján.
Virginia Roberts Guiffre élőben ott volt, amikor Epsteint leszállította a 12 éves
hármasikreket a francia Brunel modellszcout .
A lányokat arra kényszerítették, hogy Epsteinnel deviáns szexuális aktusokat hajtsanak végre.
Epstein azonban nem csak maga molesztálta és megerőszakolta a lányokat, hanem a
hírességek számára is elérhetővé tette őket szexre.
A lányokat a világ minden tájáról iderepítették az eseményre.
Több Epstein-áldozat említette olyan személyek nevét, akik kiskorúként szexuálisan zaklatták őket.
Epstein mellett Virginia Roberts Guiffre a következő személyeket vádolta meg azzal, hogy bántalmazták őt:
András herceg, Alan Dershowitz sztárügyvéd, Glenn Dubin fedezeti alapkezelő, Bill Richardson politikus,
Jean-Luc Brunel francia modellkutató, Marvin Minsky, az AI tudós és Tom Pritzker szállodamilliárdos.
Maria Farmer arról számolt be, hogy Donald Trump, valamint Bill és Hillary Clinton Jeffrey Epstein bűnpártolói voltak.
Látta őket mindannyian ki-be járkálni az Epsteinben, és tudta, hogy az egésznek a részei - mondja Farmer.
Epstein jó kapcsolatokat ápolt az igazságszolgáltatással.
Az Epstein ellen feljelentők közül többen azt vallották, hogy az ismert amerikai-amerikai sztárügyvéd, Alan M.
Dershowitz, aki többször védte Epsteint, az egyik elkövető volt.
Maria Farmer szó szerint bűnpártolónak bélyegezte Dershowitzot.
Virginia Roberts Guiffre - az Epstein-ügy fő felperese - 2019-ben szexuális visszaélés
és rágalmazás miatt perelte be az ügyvédet.
Dershowitz ezután ellenkeresetet nyújtott be rágalmazás és érzelmi sérelem szándékos okozása miatt.
A mai napig hevesen tagadja, hogy valaha is szexuális kapcsolatba került volna kiskorúakkal.
Azt a vádat, hogy az ügyvéd kiskorúként bántalmazta Virginia Roberts Guiffre-t, egy bíró még ki is törölte az aktákból.
Dershowitz büntetlenül maradt, noha több nő is gyanúba keverte őt.
Azt állították, hogy kiskorukban szexuálisan zaklatta vagy megerőszakolta őket.
Több felperessel együtt aktívan részt vett abban is, hogy lejárató információkat
keressen, és azokat továbbítsa a vezető nyomozónak.
Azt állította például, hogy Virginia Roberts Guiffre ismert prostituált és hazug.
Éppen ő, akit saját bevallása szerint Epstein és Dershowitz kiskorúként prostitúcióra kényszerített!
A Virginia Roberts Guiffre gyakorolt média- és jogi nyomás végül ahhoz vezetett, hogy a nő beadta a
derekát, és visszavonta a Dershowitz elleni vádat.
Epsteint Alan Dershowitz képviselte a bírósági eljárásban, 2019-ben már másodszor.
Epsteint 2008-ban már megvádolták kiskorúak megerőszakolásával és prostitúcióra kényszerítésével, amiért normális
esetben életfogytiglani(!) börtönbüntetést kellett volna kapnia.
Ehelyett Jay Levkowitz, Dershowitz akkori hét ügyvédből álló csapatának másik jól fizetett sztárügyvédje, Jay
Levkowitz tárgyalt egy peren kívüli egyezségről a floridai szövetségi ügyésszel, Alexander Acostával.
Az alku eredményeként Epstein életfogytiglan helyett 18 hónapos, teljesen helytelen börtönbüntetést kapott.
Ebből a büntetésből csak 13 hónapot kellett letöltenie.
A börtön magánszárnyában volt elhelyezve, és minden nap legfeljebb 12 órát kapott szabadnapot, hogy az irodájába menjen.
Acosta ügyész és a Levkowitz és Dershowitz által vezetett ügyvédcsapat tehát felelős azért, hogy Epstein
2008-as tárgyalása után életfogytiglani börtönbüntetés helyett csak 13 hónapot kellett letöltenie.
Ez volt az egyetlen módja annak, hogy Epstein 2019-ig tovább működtethesse a gyermekerőszakolói hálózatot.
Ráadásul Epstein ennek az alkunak köszönhetően 2008-ban megúszott egy szövetségi pert, ami
viszont megmentette őt a további vizsgálatoktól.
Felmerül a gyanú, hogy az, hogy az Epstein-botrány több részletét nem vizsgálták ki, minden bizonnyal
kedvező volt az igazságszolgáltatásban dolgozó felelősöknek és a prominens elkövetőknek.
Acosta ügyészt később Trump alatt munkaügyi miniszterré léptették elő.
Ez volt a jutalom az együttműködő magatartásáért, amellyel védte az elkövetőket és eltitkolta a botrány valódi mértékét?
Julie K. Brown, a Miami Herald című amerikai lap újságírója a rendőröktől megtudta, hogy a felsőbb hatóságok utasítására
nem engedték őket megfelelően vizsgálódni Epstein ügyében.
Átvizsgálta a bírósági aktákat, és végül 2018 novemberében sorozatot jelentetett meg Epstein bűneiről.
Ő volt az egyetlen, aki nyilvánosságra hozta a vádak teljes terjedelmét.
Tényleg nem követte senki az egészet - mondta az újságíró.
Még az FBI , az USA egyik legmagasabb szintű bűnüldöző szerve sem indított büntetőeljárást Epstein ellen, noha az
Epstein áldozata, Maria Farmer szerint jól értesült a kiskorúakkal folytatott szexkereskedelemről.
Az FBI-nak arról is tudomása volt, hogy Maria Farmer és nővére, Annie már 1996-ban Epstein
szexkereskedelmi hálózatának áldozatai voltak.
Maria Farmer szerint az FBI pontosan tudta, hogy ki volt érintett az ügyben, és hogy
Epstein gyermekpornográfiai anyagokkal zsarolt.
Ennek ellenére Epstein ellen nem történt semmilyen intézkedés.
A rendelkezésre álló bizonyítékok alapján az FBI-nak kötelessége lett volna Epsteint
életfogytiglani börtönbe zárni. De nem tették.
Időközi következtetés:
Az Epstein-ügyből kiderül, hogy az igazságszolgáltatás és a nyomozó hatóságok szemet hunytak, ami sok
fiatal lány számára éveken át tartó szenvedéshez vezetett.
Sajnos kevés dolog változott.
Bűntársát, Ghislaine Maxwellt most 20 év börtönbüntetésre ítélték.
Alison Nathan bírónő azonban ebben a tárgyaláson nem fogadott el olyan bizonyítékot, amely a lehetséges más bűntársak,
cinkosok vagy kedvezményezettek nevét tartalmazta volna.
A Lolita Express repülési naplóját, amely a hírességeket Epstein szigetére szállította, vagy Maxwell fekete
könyvét úgy kellett bemutatni a bíróságnak, hogy az oldalak nagyrészt ki voltak feketítve.
Maxwell kivételével az összes többi kiemelkedő elkövető szabadlábon van.
2. Németország: Sachsensumpf
- Az igazságszolgáltatás eltitkolta a bűncselekményeket és az elkövetők csoportját?
Sachsensumpf néven emlegetik azt az ügyet, amely Szászországban magas rangú személyiségek kiskorúak
kényszerprostitúciójába való belekeveredésével kapcsolatos.
Mandy Kopp, aki akkor még kiskorú volt, tanúként súlyos vádakat fogalmazott meg a magas rangú személyek ellen.
1989-ben családi problémák miatt a lipcsei Jasmin nevű, kiskorúaknak fenntartott bordélyházba került.
Ott őt és más lányokat évekig súlyosan bántalmaztak, megerőszakolták és megkínozták.
1993-ban a Jasmin bordélyházban történt események Sachsensumpf-ügy néven váltak ismertté, és a bordélyt megrohamozták.
A rendőrségi kihallgatáson Mandy Kopp több kínzóját is azonosította:
Köztük vannak neves lipcsei bírák, ügyvédek, rendőrök és ingatlanügynökök.
Mandy szerint a tárgyaláson elnökölt bíró is az egyik erőszaktevő volt.
Ez a bíró a bordélyház üzemeltetőjét négy év és két hónap börtönbüntetésre ítélte.
A bordélyház tulajdonosa később azt vallotta, hogy csak azért büntették meg enyhébben, mert nem hozta nyilvánosságra a
kiskorúaknak fenntartott bordélyházában dolgozó elkövetők nevét.
Ez újabb bizonyítéka annak, hogy az igazságszolgáltatási rendszer összefonódott a gyermekbűnözőkkel.
Mandy Koppot és szenvedőtársait 2009 előtt még kétszer kihallgatták, és ismét két magas rangú ügyvédet
azonosítottak a fényképeken látható erőszaktevőként.
De sem a drezdai ügyészség, sem a szászországi vizsgálóbizottság nem reagált.
Ehelyett közzéteszik az áldozat nevét és lakóhelyét.
Mandy Koppot ezután az azonosított elkövetők rágalmazással vádolták meg.
Mivel féltette az életét, és félt a további perektől, nem fedte fel teljesen, amit tudott.
2012 novemberében a tárgyalást elnapolták, miután Mandy a tárgyalás negyedik napján,
hétórás tárgyalás után idegösszeomlást kapott.
Nem sokkal később, 2013. január 28-án a kegyetlen tettek elévültek.
Ez az elévülés azonban megelőzhető lett volna. Mandy Kopp ugyanis nem volt egyedül a nyilatkozatával.
A szász alkotmányvédelmi hivatal is vizsgálta a vöröslámpás miliőt, és 2005-ben robbanóanyagot
adott át Thomas de Maizière szász belügyminiszternek.
A jelentés szerint a lipcsei bírákat és ügyészeket azzal gyanúsították, hogy bűnözőkkel álltak
össze, és maguk is részt vettek gyermekbántalmazásban.
Az elkövetők neve ismert volt az Alkotmányvédelmi Hivatal előtt.
Az Alkotmányvédelmi Hivatal arról is beszámolt, hogy a vöröslámpás miliő ezzel a terhelő anyaggal zsarolta az ügyészséget.
Cserébe a szóban forgó tisztek razziákra figyelmeztettek, akadályozták a nyomozást és befolyásolták a tárgyalásokat.
De Maizière azonban mint legfőbb hatóság nem tájékoztatta sem a parlamentet, sem az illetékes bűnügyi nyomozó hatóságokat.
Ezért később vádat emeltek ellene az igazságszolgáltatás akadályozása miatt.
A vizsgálatokat azonban később ejtették, és a Sachsensumpfot forró levegőnek és összeesküvés-elméletnek bélyegezték.
A bűnszövetkezet létezését tagadták.
A rendőrség és az Alkotmányvédelmi Hivatal két vezető nyomozóját megtámadták.
A bűnügyi osztály szervezett bűnözéssel foglalkozó főnyomozóját, Georg Wehlinget a
belügyminiszter kétes indokokkal közvetlenül felfüggesztette.
Simone Skroch, korábban Henneck, az Alkotmányvédelmi Hivatal akkori vezetője, aki már előző munkahelyén, ügyészként is
feloszlatott egy gyermekmolesztálói hálózatot, szintén évekig tartó fegyelmi és nyomozati eljárásnak volt kitéve.
Mindkettőjüket megvádolták, de hosszas tárgyalás után a főbb pontokban felmentették.
Thomas De Maizière viszont pályafutása során különböző szövetségi miniszteri pozíciókat töltött be.
Ugyanezt láttuk már az Epstein-ügyben, amikor Alexander Acostát, az elkövetőket védő
ügyészt Trump munkaügyi miniszterré léptette elő.
Ez egy újabb példa arra a mintára, hogy az igazságszolgáltatás hevesen fellép a bejelentők ellen, miközben a tényleges
bűnözők ellen nem emelnek vádat, és az eltussolást elősegítik?
3. Az osztrák igazságszolgáltatás megvédte a pedofil színészt, Florian Teichtmeistert?
Az osztrák színész és az osztrák nagypáholy szabadkőművese, Florian Teichtmeister ellen hozott
rendkívül enyhe ítélet 2023-ban nagy port kavart.
Teichtmeister nyilvánvalóan annyira meg volt győződve a szabadkőművességről, hogy még templomot is épített a birtokán.
Azért állt bíróság elé, mert nagy mennyiségű kábítószert találtak nála, és 76 000 gyermekpornográf fájlt gyűjtött össze.
Ezek közül sokat ő szerkesztett, jegyzetelt vagy kollázsokká állított össze.
Hozzászólásaiban leírta a legrosszabb erőszakos fantáziáit, amelyeket elképzelése szerint gyerekeknek okozott volna.
A korbácsolástól kezdve a kínzáson és a szörnyű nemi erőszakon át a halálig a fantáziája nem ismert határokat.
Az ügyészség Teichtmeistert a veszélyességi skálán a 10-ből a második legmagasabb, 9-es szintre sorolta.
Annak ellenére, hogy nagy kockázatot jelentett, és annak ellenére, hogy ezer és ezer esetben károsították meg a gyerekeket, és
Teichtmeister fogyasztóként bűnrészes volt, csak két év felfüggesztett börtönbüntetésre
ítélték, azzal a feltétellel, hogy terápiára jár.
Így egyetlen napra sem kell börtönbe vonulnia a bűncselekményeiért.
Nemcsak a teljesen helytelen ítélet, hanem a perben részt vevők viselkedése is komoly kérdéseket vet fel.
Nem vizsgálták, hogy Teichtmeister kinek nyilatkozott az aktákról, és azt sem, hogy egy hálózat tagja volt-e.
A tárgyalás megfigyelői szerint a vádlottnak nem tettek kritikus kérdéseket, és sem az
ügyészség, sem a bíró nem kérdezte ki a tanúkat.
Attól féltek, hogy más prominens személyiségek is lelepleződnek?
Soha nem vizsgálták, hogy valóban megvalósította-e erőszakos fantáziáit.
Ez annak ellenére történt, hogy egyértelmű jelek, például egy nála talált bevásárlólista ellenére,
amelyen lányruhákat és szadomazochista tárgyakat vásárolt.
Stefan Apostol bíró sajnálatát fejezte ki Teichtmeister társadalmi kiközösítése miatt, és az ellene szervezett
tüntetések alapján enyhítő körülményeket állapított meg.
A meglehetősen passzív Julia Kalmar ügyésznő fontos részleteket hallgatott el a bizonyítási eljárás befejezéséig.
Teichtmeister magas fokú veszélyessége ellenére úgy döntött, hogy nem fellebbez az ítélet ellen.
A meghívott szakértő tanú, Prof. Dr. Peter Hofmann szintén határozottan az alperes mellett foglalt
állást, és lekicsinyelte az általa jelentett veszélyt.
Hofmann már a korábbi visszaélési perekben is feltűnést keltett azzal, hogy furcsa szakértői jelentéseket készített
a vádlottak javára, és lekicsinyelte a bűncselekményeket.
Egyszer a következőket mondta: Az érintett gyermekek fele jól megbirkózik a pedofil bántalmazással.
Az életrajzukban kategorizálják őket, és nem alakul ki náluk poszttraumás stressz-zavar.
Véletlen egybeesés volt, hogy őt választották szakértő tanúnak erre a tárgyalásra?
Időközi következtetés:
Az ítélet és a szakértő, a bíró és az ügyész furcsa viselkedése kérdéseket vet fel.
Teichtmeistert finoman megérintették, hogy ne fedjen fel más bűntársakat?
Szabadkőműves kapcsolatai megmentették a börtöntől?
A mottó szerint, amellyel a Der Standard című újság a szabadkőművesekkel kapcsolatban már
sokatmondóan titulált: A testvérek összetartanak?
4. Hollandia és Belgium: Zandvoort esete
A zandvoorti gyermekpornó-ring a hollandiai Zandvoort tengerparti üdülőhelyről kapta a nevét,
ahol a két fő elkövető videóboltot üzemeltetett.
A legsúlyosabb bűncselekményeket a gyermekbántalmazók e társulásában követték el.
Amikor az ügyre 1998-ban fény derült, több száz olyan filmet foglaltak le, amelyekben
gyermekeket, sőt csecsemőket is megerőszakoltak.
Az egyik elkövető jachtján szexpartikat tartottak elit emberek részvételével, ahol úgynevezett
snuff-videókat forgattak, amelyeken gyerekeket bántalmaztak és kínoztak halálra a kamera előtt.
A halálos áldozatok egyike a 13 éves Manuel Schadwald volt, akit Berlinből raboltak el, és akit korábban
prostitúcióra kényszerítettek egy rotterdami gyermekbordélyban.
Az ügy felderítésében kulcsszerepet játszott a Werkgroep Morkhoven belga polgárjogi segélyszervezet,
amelynek alapítója és vezetője Marcel Vervloesem.
A csoportnak olyan videókat szivárogtattak ki, amelyeken férfiak szexelnek gyerekekkel.
Átadták őket a rendőrségnek. A belga rendőrség azonban 5 évig nem reagált.
Az igazságügyi miniszter 1997-ben bejelentette, hogy nem létezik pedofil hálózat, és később kiderült, hogy a videón
szereplő egyik férfi belga politikusokkal állt kapcsolatban.
A rendőrség tétlensége miatt Vervloesem saját nyomozásba kezdett, és sikerült kapcsolatba
lépnie az egyik elkövetővel, és elnyernie a bizalmát.
Ezt az elkövetőt azonban nem sokkal később meggyilkolták.
Vervloesemnek azonban sikerült több ezer pornográf és néha szadista tartalmú fájlt
megszereznie, amikor betörtek az otthonába.
Ezután átadta őket a sajtónak és az ügyészségnek.
Azonban hét, bizonyítékokat tartalmazó CD-ROM, amelyet a Werkgroep Morkhoven továbbított az
antwerpeni bíróság főügyészének, nyomtalanul eltűnt.
A Vervloesem több mint 3000 dokumentumot is lefoglalt, amelyekben ügyfelek címei és számlák szerepeltek, és amelyekből világossá
vált, hogy a gyermekpornográfiai hálózat világszerte működött, többek között
Németországban, az Egyesült Államokban és Izraelben.
Vizsgálatai révén azonban Vervloesem maga is az igazságszolgáltatás célpontjává vált.
Gyermekbántalmazással vádolták - és több év börtönre ítélték.
Miután két évet töltött belga börtönökben, 2010-ben a következő feltételekkel szabadult:
1) Eltiltották a sajtóval való kapcsolattartástól és attól, hogy továbbra is gyermekbűnügyi ügyekkel foglalkozzon.
2) Nem vehetett részt a gyermekbántalmazás ellen küzdő szervezetek tevékenységében, és nem léphetett kapcsolatba a
Werkgroep Morkhovenből származó barátaival, akik a börtönben töltött idő alatt minden
héten hűségesen meglátogatták őt a börtönben.
Hát nem megdöbbentő, hogy az igazságszolgáltatás ilyen feltételeket szab?
Megpróbáltak elhallgattatni egy kellemetlen bejelentőt?
És - az igazságszolgáltatás kapcsolatban állt az elkövetőkkel, amikor megpróbálta
megakadályozni, hogy ezeket az ügyeket megoldják?
De a média is mindent megtett, hogy lerombolja Vervloesem hírnevét, és gyermekmolesztálónak állítsa be.
5. Franciaország: Janett Seemann és Stan Maillaud aktivisták beszámolnak a francia igazságszolgáltatás részvételéről
a szervezett gyermekbántalmazási és gyilkossági ügyekben.
Janett Seemann német aktivista már korábban is kampányolt Németországban számos gyermek
eltűnése ellen a pedofil bűnszövetkezetekben.
Ennek érdekében például két videóüzenetet készített: Benedek pápának és Angela Merkel volt német kancellárnak.
Később egyesítette erőit Stan Maillaud-val, egy francia aktivistával és volt csendőrrel.
Csapatként kifejezetten olyan szervezett gyermekbántalmazási ügyeket vizsgáltak,
amelyekben a francia igazságszolgáltatás érintett.
Stan Maillaud az általa kutatott bírósági eljárásokat és intézkedéseket nemcsak
törvénytelennek, hanem bűncselekménynek is nevezte.
Ezek az ítéletek nem a nép nevében születtek, hanem egy bűnös okkult hatalom nevében - mondta Maillaud.
Ő és Janett Seemann számos olyan esetet vizsgáltak Franciaországban, amelyekben az
igazságszolgáltatás tagjai, például rendőrök, ügyvédek, bírák és ügyészek együttműködtek kiválasztott pszichiáterekkel.
A minta mindig ugyanaz volt:
Amint a gyermekek anyjuk általi szexuális zaklatását jelentették, az igazságszolgáltatási rendszer azonnal akcióba lendült.
De nem azért - ahogyan azt várni lehetett volna -, hogy megvédjék a bántalmazott
gyermekeket és bíróság elé állítsák az elkövetőket.
Nem, épp ellenkezőleg: az anyák és bántalmazott gyermekeik rendőrségi és bírósági terrornak voltak kitéve.
A védelmet nyújtó hozzátartozókat jogellenes eljárás alá vonták, bebörtönözték és pszichiátriai osztályra zárták.
Sok esetben az anyák semmit sem tudtak tenni, hogy megvédjék gyermekeiket az erőszaktevőktől.
Több esetben még a felügyeleti joguktól is megfosztották őket.
Évek óta tehetetlenül kellett elviselniük, hogy gyermekeiket kínzóik gondjaira bízzák.
A Stan Maillaud által az érintett anyákkal készített interjúkban az érintettek kifejezetten megemlítik az ügyekben
érintett bírói kar tagjainak nevét és törvénytelen magatartását.
A szemtanúk szerint ezek is rendkívül súlyos bűncselekmények, például gyermekek meggyilkolását
filmezik le, hogy snuff-videókat készítsenek belőlük.
A szemtanúk nagyobb találkozókról is beszámoltak, ahol a gyerekeket több ember bántalmazta vagy megerőszakolta.
Tanúvallomások is vannak arról, hogy egy volt francia elnök és több miniszter gyermekbántalmazása történt.
Maillaud és Seemann elkötelezettsége miatt ez a két aktivista is az igazságszolgáltatás és a rendőrség célkeresztjébe került.
A rendőrség levadászta őket, jogtalan vádak alapján ideiglenesen őrizetbe vették őket, és
embertelen kihallgatási módszereknek vetették alá.
A médiában feljelentették őket, és végül Venezuelába menekültek.
Stan Maillaud-t az Interpol ott bukkant a nyomára, és Franciaországba szállították,
ahol börtönbüntetését kellett letöltenie.
Többek között gyermekrablással vádolták.
Tény, hogy Stan Maillaud segített egy anyának, akit megfosztottak a felügyeleti jogától, hogy biztonságba helyezze a
gyermeket, mert azt - többek között - a saját apja bántalmazta.
A Maillaud bebörtönzéséért felelős ügyész a szemtanúk szerint a visszaélések egyik elkövetője volt.
Időközi következtetés:
Seemann és Maillaud vizsgálatai azt is megmutatják, hogy az igazságszolgáltatási rendszer felelősei védik az
elkövetőket, és egyenesen támadják az áldozatokat, az áldozatok hozzátartozóit és magukat az aktivistákat.
6. Belgium: Marc Dutroux ügye és a belga igazságszolgáltatás szerepe
A Marc Dutroux-ügy valószínűleg a gyermekrablás, gyermekbántalmazás, kínzás, vérfertőzés és gyermekgyilkosság
legnagyobb nyilvánosságot kapott esete Európában.
Dutroux kétszer állt bíróság elé.
1989-ben ötrendbeli szexuális visszaélés miatt 13,5 év börtönbüntetésre ítélték,
de még a harmadát sem kellett letöltenie.
Amikor 1996-ban ismét letartóztatták, azzal vádolták, hogy hat lányt rabolt el, amikor azok még gyerekek és
tizenévesek voltak, szexuálisan zaklatta őket, és állat módjára bezárta őket az egyik házának pincebörtönébe.
Négyen közülük a gyötrelmes fogságban haltak meg.
A Dutroux-ügy nagy vitája az volt, hogy vajon perverz magányos elkövető volt-e, vagy egy sokkal nagyobb
hatalommal rendelkező férfiakból álló hálózat alvállalkozója.
Milyen jelek és bizonyítékok utalnak arra, hogy Dutroux egy hálózat nevében cselekedett?
1. saját állítása:
2002-ben Dutroux a börtönben adott interjújában azt mondta, hogy valóban létezett egy
hálózat, amelynek számos bűnügyi következménye volt.
A lányok nem csak egyedül érte voltak ott, hanem másokért is.
2. az anyagi helyzete:
Dutroux, aki munkanélküli segélyezett volt, öt ház tulajdonosa volt, rendszeresen vásárolt részvényeket, és több
bankszámlája volt, amelyekre a lányok elrablásával egy időben nagy összegű készpénzt helyeztek el.
Ha Dutroux csak saját maga bántalmazta volna a gyerekeket, akkor nem keresett volna rajta pénzt.
3. tanúvallomások:
A túlélő Regina Louf arról is beszámolt, hogy Marc Dutroux nem egyéni elkövetőként járt el, hanem a vádlott-társ
brüsszeli üzletember, Michel Nihoul szervezett gyerekszexpartikat a Dutroux által közvetített gyerekekkel.
Michel Nihoul 12 és 14 év közötti gyerekeket rendelt Marc Dutroux-tól pedofil partikra - számolt be.
Maga Dutroux is azt vallotta, hogy Nihoul a legfelsőbb körökből védelmet élvezett.
A férfinak kapcsolatai voltak a brüsszeli jet set , beleértve a szado-mazo partik számos ügyfelét.
4. vizsgálat Jean-Marc Connerotte vizsgálóbíró által:
Követte a nyomokat, amelyek egy hálózatra mutattak.
Létrehozott egy telefonszámot, amelyen a polgárok névtelenül adhattak tájékoztatást a Dutroux-üggyel kapcsolatban.
Információk lavinája zúdult a nyomozókra.
Ezek között több fiatal nő is szerepelt, akik hihetetlen kijelentéseket tettek:
Tudtak az 1980-as évek elején a legjobb körökben tartott szexpartikról, ahol gyerekeket kínoztak és öltek meg.
Nihoul és Dutroux is látható volt. Még II. Albert belga királyt is említették, mint ilyen szörnyű partik látogatóját.
Időközi következtetés:
Teljesen nyilvánvaló lett volna, hogy nyomon kövessük a sok nyomot, amelyek egy hálózatra utalnak.
Ha azonban megnézzük az igazságügyi és biztonsági hatóságok tevékenységét, akkor rájövünk, hogy mindent megtettek annak
érdekében, hogy megakadályozzák a hálózatra irányuló nyomozást, hogy Dutroux-t magányos elkövetőként mutathassák be:
A rendőrség számos nyomot nem követett nyomon, beleértve a tanúvallomásokat vagy a Dutroux
házában lefoglalt, de nem elemzett videokazettákat.
Más bizonyítékokat elloptak vagy egyszerűen eltűntek.
A tárgyalás kezdete jelentősen késett.
Teljes 7,5 évbe telt, mire Dutroux és három vádlott-társa bíróság elé került.
Ez idő alatt azonban legalább 27 tanú rejtélyes módon meghalt.
Legtöbbjük olyan kapcsolatokról akart tanúskodni, amelyek alátámasztották azt a gyanút, hogy Marc Dutroux nem
magányos elkövető volt, hanem bűntársak hálózata vette körül.
A 27 tanú halálához vezető körülményeket vagy teljesen elégtelenül vizsgálták ki, vagy egyáltalán nem vizsgálták ki.
A túlélő Regina Louf mintegy 60 gyilkosság szemtanúja volt, és 35 áldozatot meg is tudott nevezni.
Képes volt megnevezni az elkövetőket, a bűncselekményeket és a tetthelyeket is.
A pszichológiai vizsgálatot követően a szakértők azt vallották, hogy gyermekkorában
masszív szexuális visszaéléseknek volt kitéve.
Ennek ellenére a nyomokat nem követték nyomon, és a belga ügyészség hihetetlennek minősítette a
vallomásaikat, és azt állította, hogy azok pusztán kitalációk.
Az ügyész ezután lezárta a tanúvallomásait tartalmazó dossziét.
Jean-Marc Connerotte nyomozási bírót, aki a hálózatra utaló nyomokat vizsgálta, eltávolították az ügyből.
Elfogult volt, mert részt vett a két meggyilkolt lány jótékonysági rendezvényén.
Ez a gyenge indoklás a belga lakosság tiltakozásának viharát váltotta ki.
Az igazságszolgáltatási rendszert azonban ez nem hatotta meg.
A Connerotte-ot követő vizsgálóbíró, Jacques Langlois egyike volt azoknak a kulcsfiguráknak, akik elnyomták a hálózati tézist.
Leállította a lehetséges támogatókkal kapcsolatos összes vizsgálatot.
Évekkel később kiderült, hogy Langlois több mint 600 (!) tanú vallomását nem vette fel az eljárásba.
A hálózatról szóló összes tanúvallomást zár alatt tartották.
Az érintett nyomozókat 1997 tavaszán helyezték át.
Az összes ellenőrizhető nyomot, nevet és gyanúsítottat tartalmazó aktákat 1998-ban lezárták.
Marc Verwilghen igazságügyi miniszter és Michel Bourlet ügyész később arról számolt be, hogy többször is új vizsgálatokat
kértek - sikertelenül, mivel Langlois megakadályozta a nyomozást.
Langlois mellett Melchior Wathelet igazságügyi miniszter is meghatározó szerepet játszik.
Wathelet, aki az áldozatok szerint maga is szervezője és résztvevője volt gyermekszexpartiknak, meglepő
módon kegyelmet adott Dutroux-nak, miután első börtönbüntetésének kevesebb mint egyharmadát letöltötte.
Ezért részben ő a felelős azért, hogy Dutroux szabadulása után több fiatal lányt
elrabolhatott, megerőszakolhatott és megölhetett.
A Dutroux kegyelemre vonatkozó katasztrofálisan rossz döntés azonban nem járt negatív
következményekkel Wathelet karrierjére nézve - épp ellenkezőleg:
1995-2003 között az Európai Bíróság bírája, 2012-2018 között pedig európai főügyész volt.
Következtetés: Az igazságszolgáltatáson és a nyomozó hatóságokon belüli főbb erők nyilvánvalóan mindent megtettek annak érdekében,
hogy a Dutroux-ügyet ne lehessen valóban megoldani, ami arra utal, hogy ők maguk is részei voltak ezeknek a
hálózatoknak, vagy legalábbis nyomást gyakoroltak rájuk.
Az igazságszolgáltatás bevonását Regina Louf túlélő vallomása támasztja alá.
Később felismerte a pedofil szexpartik résztvevőit az újságfotókon és a televízióban, ahol önként kellett kiszolgálnia ügyfeleit.
Vallomásaik szerint mindegyikük a társadalom rendkívül tiszteletreméltó tagja volt, köztük politikusok, menedzserek,
iparosok, sőt ügyvédek és igazságügyi tisztviselők is.
A Dutroux-ügyről a televízióban vallomást tevő egyik nyomozási bíró még az egyik bűntársát is felismerte az egyik
csecsemő rituális meggyilkolásában, akit fogsága alatt szült.
Regina Louf e terhelő vallomását követően elmebetegnek nyilvánították, és a Michel
Nihoul elleni eljárást teljesen megszüntették.
Ezt éppen az a vizsgálóbíró tette, aki szerinte a gyermeke egyik gyilkosa volt.
7. Svájc: A Nathalie-ügy és a svájci igazságszolgáltatás tagjainak érintettsége a gyermekbántalmazásban,
az emberkereskedelemben és a sátáni áldozatokban
A Nathalie-ügy már évek óta téma a svájci médiában.
A Blick.ch például 2020-ban számolt be arról, hogy az akkor 8 éves kislányt saját apja
szexuálisan és sátánista szertartásokkal molesztálta.
Maga a lány is arról számolt be, hogy apja más elkövetők rendelkezésére bocsátotta.
Más gyermekek és felnőttek bántalmazását és kegyetlen kínzását is megfigyelte.
Tanúja volt az ember-, szerv- és adrenokróm-kereskedelemnek , és tanúja volt sátáni áldozatoknak.
Erre többek között rituális helyszíneken és rejtett földalatti alagútrendszerekben került sor.
Nathalie beszámolója összhangban van számtalan más vallomással, amelyeket a Kla.TV a Blood
Sect I és II című dokumentumfilmekben tematizált.
Nathalie esetében is egyértelmű kapcsolat van az igazságszolgáltatási rendszer és az elkövetők hálózata között.
Nathalie még a svájci igazságszolgáltatási rendszerből is azonosított néhány embert, mint elkövetőt.
Az apa ellen indított előzetes büntetőeljárás során felismerte a bántalmazás több elkövetőjét, egy vezető bírót, két ügyészt
és több rendőrt, akik házkutatást tartottak Nathalie otthonában.
Nathalie az eljárás során többször is azt vallotta, hogy már ismerte ezeket az embereket.
Részt vettek a bántalmazási és gyilkossági szertartásokon, amelyekre az apjuk vitte őket.
Például az illetékes szociális régió gyermek- és felnőttvédelmi szolgálatának (KES) egy korábbi vezetőjét Nathalie
bántalmazóként és gyermekgyilkosként ismerte fel és nevezte meg.
Nathalie arról számolt be, hogy látta, amint ez a KES-vezető csecsemőket hozott a
gyűlésekre, és részt vett a csecsemők megölésében.
A KESB, amely a KES felett áll, Nathalie-nak gyermekjogi ügyvédet rendelt ki, aki
szintén Nathalie-t azonosította az elkövetőként.
Ez az ügyvéd egyszer sem beszélt Nathalie-val vagy az édesanyjával.
Nathalie-val nem volt személyes kapcsolata, annál inkább az apja ügyvédjével, akit Nathalie bántalmazással vádolt.
Megbeszélte vele, hogyan lehetne Nathalie-t szakértői véleményekkel a legjobban hiteltelenné tenni.
Nyilvánvalóan azt a célt követte, hogy Nathalie anyjának felügyeleti jogát vonják vissza.
Ezt az eljárást jogilag ügyfélelárulásnak nevezik.
A KESB-t tájékoztatták ezekről az eseményekről.
A szerkesztők írásos bizonyítékot szolgáltattak erre.
Az ügyben eljáró vezető bíró befolyásolta Nathalie édesanyjának ügyvédjét.
Meg kell győznie, hogy vonja vissza a Nathalie apja elleni vádakat.
Nathalie édesanyjának ügyvédje ezután kérelmet nyújtott be a vezető bíró elfogultságának
megtámadására, de ennek még nem adtak helyt.
A KESB nemcsak Nathalie-nak rendelt ki ügyvédet, aki Nathalie szerint az egyik elkövető volt.
Emellett elrendelte, hogy a lányt egy vezető pszichiáterhez küldjék kezelésre, aki
szintén Nathalie-t ismerte fel elkövetőként.
Itt már nem beszélhetünk véletlenről.
Nathalie arról számolt be, hogy a pszichiáter a kihallgatások során áramütéseket adott neki.
Ez nagyon gyötrelmes volt számára. Nathalie egyedül volt az interjúk alatt.
Az édesanyja nem lehetett jelen a kihallgatáson.
Nathalie többször beszél arról, hogy a hatóságok és az ügyének kivizsgálásában részt vevő
személyek az elkövetők csoportjához tartoznak.
A folyamatban lévő eljárások során többször is bebizonyosodott, hogy az említett személyek határozottan nem a
semleges vizsgálatban voltak érdekeltek, hanem éppen ellenkezőleg, a Nathalie-ügy eltussolásában.
Abszolút botrányos és felkavaró az a tény, hogy nem a bántalmazással vádolt apát, hanem Nathalie teljesen
ártatlan édesanyját vették szigorú őrizetbe egy napra.
Ott 24 órán át tartották fogva egy bűzös mellékhelyiséggel egybekötött hideg cellában, majd
több órás kihallgatás után szabadon engedték.
Az ügyet vezető ügyészségnek ez az intézkedése valószínűleg csak egy lemorzsolódási taktikának minősíthető, amelynek
célja Nathalie édesanyjának kifárasztása és elkedvetlenítése.
Balz Bruder, a Solothurner Zeitung kritikus riportere volt olyan bátor, hogy a KESB, az ügyészség és a gyermek-
és ifjúságpszichiáterek közötti összefonódásokat feltárja és cikkeiben nyilvánosságra hozza.
A Solothurn újság főriporterét, aki Nathalie ügyéről írt, holtan találták egy vértócsában
fekve, miután kritikus újságcikkei megjelentek.
Az 53 éves, elhivatott riporter rejtélyes halálának körülményei soha nem derültek ki.
Ez emlékeztet a Dutroux-ügyre, amelyben 27 tanút, akik tanúskodni akartak ezekről az összefüggésekről,
szintén rejtélyes módon eltávolítottak a helyszínről.
Annak érdekében, hogy ez ne ismétlődhessen meg a Natalie-ügyben és más esetekben, és hogy a
bűncselekményeket ne lehessen eltussolni, az áldozatok és az informátorok már óvintézkedéseket tettek.
Arra az esetre, ha bármi történne velük, már többszörösen lemásolták az összes bizonyítékot, és a világ különböző pontjain
zár alá helyezték - amíg egy bizonyíthatóan pártatlan igazságszolgáltatási rendszer
fel nem veszi ezeket a bűncselekményeket.
Következtetés: A programban bemutatott példák csak a jéghegy csúcsát jelentik.
A szemtanúk szerint mind az áldozatok szenvedése, mind kínzóik kegyetlensége határtalannak tűnik.
Ha az áldozatoknak sikerül kiszabadulniuk ezekből a körökből, és feljelentést tesznek, újra és újra az a helyzet áll elő - ami
rendkívül traumatikus az áldozatok számára -, hogy az igazságszolgáltatási rendszer az
elkövetőket védi, az áldozatokat pedig támadja.
Szinte mindegyik esetben egyértelmű jelek utalnak arra, hogy egy nagyszabású, transznacionális hálózatról van szó,
amelyben társadalmunk magas rangú tagjai vesznek részt.
Szinte minden esetben visszatérő téma az is, hogy ezeket a fontos tisztségviselőket és
döntéshozókat gyermekbántalmazásuk során filmre vették.
Ezáltal zsarolhatóvá és engedékennyé válnak az ezeket a hálózatokat irányító körök számára, és így a
politikusokra és az igazságszolgáltatásra is rá tudják kényszeríteni a számukra kedvező döntéseket.
Ez azt is megmagyarázza, hogy miért a speciális egységek mindig elsőként foglalják le a
gyermekpornográfiai anyagokat, amikor felfedezik őket.
A bizonyítékokat nem hozzák nyilvánosságra, hanem zár alatt maradnak.
Feltételezhető, hogy ez az egyik oka annak a jogi csődnek, amelyet Ivo Sasek a 19. AZK-n tartott beszédében részletesen kiemelt.
Most, hogy a politika és az igazságszolgáltatás fontos részei nyilvánvalóan ennek a hálózatnak a markában vannak, még
fontosabb, hogy helyreállítsuk a médiát mint negyedik hatalmat, amelyet eddig szintén ez a korrupt rendszer uralt.
Ezért arra kérjük Önöket, hogy terjesszék ezt a műsort, és váljanak a Kla.TV hálózat tagjává, hogy fény derülhessen
ezekre az igazságügyi botrányokra, és hogy ezek a bűnözők egyre jobban a figyelem középpontjába kerülhessenek.
Mindezek az esetek azt jelzik, hogy előbb-utóbb nem fogjuk tudni elkerülni a demokratikus jogi folyamatokat annak
érdekében, hogy a pártatlan jogi hatóságokat felhatalmazzuk az ilyen szélsőséges esetek kezelésére.
Ez a dokumentumfilm azonban nem azt a benyomást kívánja kelteni, hogy minden rendőr, bíró és
igazságügyi tisztviselő érintett ezekben a bűncselekményekben.
Sokan közülük teljes szívvel végzik fontos feladatukat, és valóban aggódnak az igazságosságért.
Ezért különösen Önökhöz szeretnénk fordulni, akik őszintén szolgálják a társadalmat:
Ne féljenek személyesen kivizsgálni ezeket a szörnyű túlkapásokat a saját soraikban, hozzák
nyilvánosságra, és könyörtelenül lépjenek fel ellenük.
Ez az egyetlen módja annak, hogy megakadályozzuk jogállamunk és ezáltal demokráciánk további aláásását és súlyos károsodását.
Ön vállalta a feladatát, hogy igazságot szolgáltasson!
Fogjunk össze, mutassunk bátorságot, lépjünk a nyilvánosság elé, és egyszer s mindenkorra
vessünk véget ennek a hatalommal való visszaélésnek!